Seiklus Euroopas Frenchi ja Kouluga

Indrek Hargla „Frenchi ja Koulu reisid“
 Varrak, 2009   

Indrek Hargla „Frenchi ja Koulu reiside“ kolmandat romaani ühel ilusal talvepäeval raamatupoe riiulil nähes olin meeldivalt üllatunud. Ma olen lugenud eelmiseid osasid ning need on mulle meelde jäänud kui äärmiselt humoorikad ja õnnestunud romaanid eesti fantaasiakirjanduses. Teost endale soetades olin natuke skeptiline, sest harva on erinevate raamatute järjed suutnud mulle positiivset muljet jätta. Hoolimata sellest oli raamatu lugemine minu jaoks seiklus, sest alustasin sellega Eestis ning lugesin seda bussiga läbi Läti, Leedu, Poola ja Saksamaa sõites, mille tõttu tundsin ennast viienda tegelasena Frenchi automobiilis koos Koulu, Imbi ja Nelliga läbi Euroopa kihutamas. 

Mind on Indrek Hargla triloogia juures kõige rohkem paelunud tema äratuntav kirjutamisstiil ning äärmiselt huvitavad tegelased. French, kes on Koulu ori, on emotsionaalne, irooniline, taibukas, kuid kõige naljakamaks teeb selle tegelase sattumine erinevatesse peaaegu võimatutesse ja halenaljakatesse olukordadesse. Koulu ise on seevastu mõnikord aeglase taibuga, kuid äärmiselt intelligentne ja rahulik tegelane ning tasakaalustab Frenchi keevat iseloomu väga hästi. Just see teeb neist suurepärased reisikaaslased, kelle seikluseid on huvitav jälgida.

 Indrek Hargla huumor ei ole tüütav ja mida rohkem ühte nalja erineval viisil korrutati, seda naljakamaks see minu jaoks muutus.  Lisaks eelmistest osadest tuttavale Nellile ja Imbile tuli juurde uus naistegelane Vitalia, kes suutis mind väga palju positiivselt üllatada oma teadmiste ja tegeliku päritoluga, kuigi näiteks Frenchi päästmine tema poolt oli liiga etteaimatav.

Kiitust on väärt ka Indrek Hargla olustiku- ja looduskirjeldused, mis ei olnud pikad ja igavad. Edasi oli antud vaid olulisi detaile, mis aitasid paremini raamatusse sisse elada ja maastikku ette kujutada. Vaid oluliste detailide mainimine jättis minu enda kujutlusvõime jaoks palju ruumi, mida ma raamatute juures väga hindan. Eriti muljetavaldavad olid Capri saare kirjeldused, mis tekitasid minus soovi sinna minna ja kogeda, mida French ja Koulu kogesid. 

Väga palju heidetakse nalja eestlaste veidrate kommete üle, kuid see ei muutu mitte kordagi liiga labaseks. Raamatust ei tasu otsida sügavamat mõtet, sest see on pigem humoorikas vabaajateos kui tõsiseltvõetav ühiskonnakriitiline kirjutis, kuigi teosest võib leida ka kriitikat praeguse olukorra kohta maailmas.

Kõige rohkem häiris mind „Frenchi ja Koulu reiside“ puhul selge lõpplahenduse puudumine. Pärast 600 lehekülje lugemist meeldiks mulle teada saada, mis on autori nägemus raamatu lõpust, kuigi võib-olla on lõpplahenduse puudumine taotluslik, et tekitada lugejas huvi ka järgmiste osade vastu.
Mul on hea meel, et Eestis leidub tunnustatud ulmekirjanikke ja raamatulettidelt võib leida vaheldust depressiivsele noorsookirjandusele ning eluloo kirjeldustele. Kindlasti ootan huviga järgmist osa ja soovitan seda raamatut ka kõikidele teistele ulme- ja fantaasiakirjanduse austajatele.

Reelika Ratassepp
Miina Härma Gümnaasium
11. b kl